Як пережити допити, каторжну працю, нелюдські умови й залишитися людиною, зберігаючи клаптики свого вишиття. Про це розповідає Іванна Мащак — колишня бранка сталінських концтаборів.
Влітку 1947-го на українських етнічних землях у складі Польщі проводили операцію "Вісла". Родину Іванни примусово депортували на північ Польщі. Щоб зібратись, мали лише дві години. Українці покидали домівки, закопуючи найцінніше майно у скринях та пляшках:
![085_Horobriv_Ivanna_Mashchak](/media/images/085_Horobriv_Ivanna_Mashchak.max-400x400.jpg)
Іванна Пшепюрська після закінчення Торговельної школи в Сокалі, 1943 рік
Усі фото: з особистого архіву Іванни Мащак— А то було перед виселенням. Я сама закопала у пляшці свої дані: хто я і звідки. Майно закопували у скринях. Давали дві години, хоч дехто вже припускав, що виселять, бо села деякі вже були виселені, то вони скоріше ями приготовили собі.
Перед арештом у 1948 році Іванна Мащак пройшла через допити й катування у польських, а згодом у радянських в’язницях. Відтак поневірялася по сталінських концтаборах на Колимі.
Жінка згадує:
— Я навіть у Польщі носила вишиту блузку, коли вже переслідували українців. Маю навіть ту знимку.
У квітні 1949 року Іванну засудили на 10 років таборів "за зраду батьківщини". Після звільнення у 1955 році вона спочатку приїхала до матері в Польщу, а згодом переїхала до Лондона, де працювала в бібліотеці Союзу українців БританіїСУБ, стала активною учасницею громадського життя українців-діаспорян. Сьогодні 98-річна пані Іванна Мащак найповажніша членкиня Організації українських жінокОУЖ у Великій Британії.
Пані Іванна розповідає, що для бранок дуже важливо було плекати свою ідентичність, не здатися. Збереглося чимало таборового вишиття: серветки, обруси, закладки для книжок, які часто не мали жодної побутової цінності, естетика теж не претендувала на вишуканість. Однак їхній символізм в умовах неволі був дуже важливий. Нитки витягували з лахміття, голки робили із риб’ячих кісток:
![100_Horobriv_Ivanna_Mashchak](/media/images/100_Horobriv_Ivanna_Mashchak.max-1920x900.png)
Іванна Пшепюрська після звільнення з таборів ГУЛАГу, м. Сроково Ольштинського воєводства, Польща, 1956 рік
— Ми витягували нитки з хустин. То були такі чотирикутні хустини, вони так рідко ткані, котоновіБавовняні. І з того вишивали. А львів’янки вишивали нитками ДМЦФранцузької текстильної фабрики, їм присилали. Ми старалися на тих хустинках усе вишивати. Або на мішковині. Коли привозили мішочки до зони, то ми викрадали їх і вишивали. На нарах сидиш, світло дуже слабе, але мала хвильку часу і вишивала… З моїх вишивок лишилося тільки дві закладки для книжок, а так нічого не маю.
![436522467_1194514871917905_3145807080283887371_n](/media/images/436522467_1194514871917905_3145807080283887.max-1920x900.jpg)
Вишивка Іванни Мащак
![436508985_1132851858034626_2475232569547754614_n](/media/images/436508985_1132851858034626_2475232569547754.max-1920x900.jpg)
Вишивка Іванни Мащак
Також вишиття дарували, так виявляли повагу до інших, довіру. Крім того, вправні вишивальниці могли використати свої здібності й уміння, щоб покращити своє становище. Завдяки вмінню вишивати пані Іванна мала можливість довше побути в лікарні, "відпочити та відтягнути час":
— Ми не заробляли на тому… Якось мене взяли до шпиталю на два тижні, бо я була цілковито хвора, не могла ходити, то лікарка мені дала вишивати нічну сорочку. То попросту з голови були взори. Жінка чого не навчиться – біда все примусить. … Так би я лежала тиждень, а так лежала шість тижнів. Вишивала на батисті. Лежала і вишивала, а як приходило начальство дивитися, то я під ковдру ховала. Я мала добре життя, не найгірший пайок, а ліпший як лагерний. І потім вона мені ще спровадила свою дочку з дитиною, щоб я ще вишивала для неї щось там. То я ще два тижні там була.
![photo_5343928323094468528_y](/media/images/photo_5343928323094468528_y.max-1920x900.jpg)
Іванна Мащак на виставці давніх українських сорочок в Лондонському відділі Союзу українців Британії, лютий 2024 року
Жінки завдяки вишиванню та творчості намагались вижити в тих нелюдських умовах, протидіяли режимові, плекали свою культурну та національну ідентичність. Вишивання допомагало зберегти зв’язок зі своєю українською культурою, а символізм, закладений у вишитих виробах, давав відчуття причетности до свого середовища.
![441124815_1908455636241393_3752059003469780802_n](/media/images/441124815_1908455636241393_3752059003469780.max-1920x900.jpg)
Вишиванка Іванни Мащак
Дочитали до кінця? Підтримайте редакцію "Локальної історії" на Patreon!
Схожі матеріали
![Ярослав Когут](/media/images/Kogut_01.2e16d0ba.fill-600x320.jpg)